Hudební divadlo
![nahoru...](/skins/encyklopedie/images/sipka.png)
Jitka Ludvová a kolektiv
HUDEBNÍ DIVADLO V ČESKÝCH ZEMÍCH
OSOBNOSTI 19. STOLETÍ
Praha 2006
Zpracoval Kabinet pro studium českého divadla Divadelního ústavu s externími spolupracovníky.
Redaktor: Jitka Ludvová
Autoři hesel:
Jindřich Bajgar, Jitka Bajgarová, Jitka Balatková, Božena Brodská, Jaroslav Bužga, Alice Dubská, Dorota Gremlicová, † Jiří Hilmera, Jana Holeňová, † Vladimír Hudec, Alena Jakubcová, Ivan Jakubec, Lenka Jeřábková, Milada Jonášová, Markéta Kabelková, Ljuba Klosová, † Josef Kotek, Lenka Kusáková, Jitka Ludvová, Marta Ottlová, † Jaromír Paclt, Ladislava Petišková, Pavel Petráněk, Václav Petrbok, Milan Pospíšil, Oldřich Pulkert, Hubert Reitterer, Vlasta Reittererová, Adolf Scherl, Eva Šormová, Jiří Štefanides, † Jan Trojan, Věra Velemanová, Eva Vítová
Publikace vznikla v letech 2000–2003 za podpory Ministerstva kultury České republiky (projekt č. DA00P01OOU005; shromažďování podkladů bylo ukončeno 30. června 2005) a byla vydána s podporou Akademie věd České republiky a Nadace Český hudební fond.
Recenzovali
prof. Božena Brodská
PhDr. Milan Pospíšil, CSc.
Rejstřík sestavili Zdena Benešová, Hana Borková, Pavel Petráněk
Přebal navrhla Michaela Blažejová
Vydal Divadelní ústav ve spolupráci v Nakladatelstvím Academia, Praha 2006.
© Divadelní ústav, 2006
ISBN 80-7008-188-0 (Divadelní ústav)
Úvodem
Svazek přináší 349 biografií osobností, které v 19. století spoluvytvářely hudební divadlo v českých zemích v českém a německém jazyce. Jsou zahrnuti domácí umělci i cizinci, kteří zde významně působili. Mezi řediteli, skladateli, kapelníky, zpěváky, libretisty, překladateli, tanečníky, choreografy, výtvarníky a publicisty jsou osoby šesti národností. Asi osm desítek z nich se podílelo na činnosti německého i českého divadla současně; generačně patřili většinou do první poloviny 19. století, kdy německé divadlo v českých zemích, zejména hudební, dominovalo. Česká profesionální opera vystupovala v této době v prostorách německých scén a využívala jejich vybavení. Sporadicky pořádaným českým hrám věnovali svou práci především čeští členové německých společností, kapelníci obou národností a národnostně smíšená technika. Ve druhé polovině 19. století se obě jazykové skupiny v českých zemích postupně zcela oddělily. Po roce 1860 začala rozhodující etapa rozvoje českého dramatického umění a počínaje Prozatímním divadlem nabízela se už českým umělcům doma dlouhodobá profesionální perspektiva. Se zvyšováním počtu kvalitních českých společností přibývalo i jazykově specializovaných divadelníků. Ve slovníku je uvedeno asi 250 umělců činných ve druhé polovině 19. století; asi polovina z nich patří už pouze českému divadlu, polovina pouze německému.
Pro výběr umělců, jejichž biografie je do hesláře zařazena, bylo možné jen zčásti stanovit objektivní kritéria (např. u autorů počet provedených děl). Mnohé zůstalo vyhrazeno redakčnímu rozhodnutí, a proto by heslář této encyklopedie mohl mít i poněkud jinou podobu. Vedle věcných a rozsahových hledisek se zde přihlédlo též k literatuře již existující. O zařazení či nezařazení biografie rozhodovala nejen kvalita uměleckého působení určité osobnosti, ale také novost informací, jež o ní mohly být přineseny. Novým informacím byla dávána přednost, a to i na úkor udržení příslušných proporcí. Některé biografie jsou zde zpracovány v české literatuře poprvé. U osobností, které působily v hudebním divadle i v činohře, je v plném rozsahu zachycena aktivita v okruhu hudebního divadla, k činohře je přihlédnuto. Heslář 19. století byl koordinován se svazky, jež v projektu Divadelního ústavu chronologicky předcházejí a budou následovat. Především byl koordinován se svazkem Starší divadlo v českých zemích do konce 18. století – Osobnosti a díla, který se věnuje se mluvenému i hudebnímu divadlu na českém území přibližně do roku 1800. Zatímco množství a charakter historického materiálu pro starší dobu umožňovaly spojit mluvené a hudební divadlo do jednoho celku, nárůst látky po roce 1800 si vynutil osamostatnění hudebního divadla.
Jednoznačná pravidla nebylo možné stanovit ani pro výběr umělců z hraničních časových pásem na začátku a na konci 19. století. Jako spodní historická hranice zde bylo zvoleno dvacetiletí mezi rokem 1786, kdy skupina herců získala císařské povolení pořádat česká představení, a 1807, kdy byla ve Stavovském divadle zrušena italská opera. Osobnosti působící v této době byly zařazovány do staršího či novějšího období individuálně, podle uměleckého zaměření, vzájemných pracovních vztahů, délky a směřování kariéry apod. Rovněž horní hranici tvoří přibližně dvacetileté časové pásmo 1880–1900. V osmdesátých letech bylo otevřeno Národní divadlo, české pěvecké školy již běžně posílaly do praxe své četné absolventy a české scény v Brně a v Plzni byly schopny trvale provozovat operní repertoár. Kolem roku 1900 ukončili svou činnost poslední protagonisté „prozatímní“ éry; z umělecké praxe odešla generace, jež prožila začátek své dráhy často ještě v zahraničí a její konec v Národním divadle. Biografie těchto osobností byly ponechány v 19. století. Naproti tomu početná skupina umělců, kteří v Národním divadle začínali, byla zařazena do následujícího připravovaného svazku. Podobné generační hledisko bylo uplatněno i vůči libretistům, kritikům a dalším účastníkům divadelního dění, opět s individuálním posouzením.
Uvedená časová měřítka se odvozují především z dějin českého divadla. Je třeba připomenout, že vývoj na německých scénách v českých zemích probíhal poněkud jinak. Většina z nich musela stále více využívat služeb epizodně působících cizinců, kteří zde nezanechali významnou stopu. V Praze se však právě na přelomu 19. a 20. století rozvinulo k výjimečné úrovni německé divadlo za ředitele Angela Neumanna. Neumannovo působení a aktivity jeho spolupracovníků přesáhly rok 1900, ale svým charakterem patří do 19. století.
Česká teatrologická literatura se po celá desetiletí soustřeďovala převážně na divadlo v českém jazyce. Rozšíření tématu o německý provoz přineslo značné koncepční, pracovní i technické problémy. Samo uskutečnění projektu v této podobě bylo umožněno změnou politické situace v Evropě v roce 1989, jež otevřela volný badatelský pohyb po evropských vědeckých institucích; bez využití zahraničních muzejních a knihovních fondů by podobný projekt nebyl myslitelný. Nezbytnou podmínkou byl ovšem i rozvoj komunikační techniky, jež významně zkrátila nezbytnou dobu práce na projektu a dovolila získávat informace na dálku. Ačkoli se vnější badatelské možnosti znásobily, musela ovšem koncepce slovníku respektovat personální kapacitu domácího bádání a stanovit si realizovatelné cíle; ani v době, která zásadně rozšířila přístup k pramenům a zdrojům informací, nebylo možné pustit ze zřetele praktickou stránku jejich využití.
Rozšířením tematického záběru o cizojazyčné hudební divadlo v českých zemích se předmět studia přiblížil historické realitě v tom smyslu, že známé osobnosti českého divadla byly zasazeny do širšího historického i geografického kontextu. České umění 19. století žilo v každodenním kontaktu se svým domácím jinojazyčným partnerem a s divadlem okolního světa. Vyrovnávalo se s jeho podněty a přinášelo mu podněty vlastní, nejprve v podobě mimořádných interpretačních osobností, později ve významných tvůrčích hodnotách. Jednotlivé biografie tohoto slovníku i jejich soubor jako celek tak poskytují představu o středoevropském rozměru hudebního divadla 19. století a o místě, jež v něm česká kultura postupně zaujala.
Poděkování patří lektorům publikace, prof. Boženě Brodské, PhDr. Milanu Pospíšilovi, CSc., a PhDr. Evě Šormové, kteří prostudovali rukopis a vyslovili řadu podnětných námětů. Jazykovým i obsahovým úpravám textu se věnovali PhDr. Pavla Landová a Mgr. Pavel Petráněk, jmenný rejstřík redigovala Mgr. Hana Borková a zpracovala Mgr. Zdena Benešová. Dík patří také pracovníkům knihovny Divadelního ústavu za spolupráci při vyhledávání obsáhlé literatury.
Poděkování institucím, které poskytly informace a listinný nebo obrazový materiál
Archiv Akademie věd České republiky
Archiv hl. města Prahy
Archiv Pražské konzervatoře
Archiv města Brna
Archiv Národního muzea
Archiv Univerzity Karlovy
Farnost Nejsvětější P. Marie v Krakově
Österreichisches Biographisches Lexikon und biographische Dokumentation (Institut der Österreichischen Akademie der Wissenschaften ve Vídni)
Israelitische Kultusgemeinde Wien
Královská kanonie premonstrátů na Strahově
Literární archiv Památníku národního písemnictví v Praze
Moravská zemská knihovna v Brně
Moravské zemské muzeum v Brně, oddělení dějin hudby
Moravský zemský archiv v Brně
Muzeum hl. města Prahy
Národní archiv
Národní divadlo, archiv
Národní galerie
Národní knihovna České republiky
Národní muzeum – České muzeum hudby, Divadelní oddělení, Knihovna
Österreichisches Theatermuseum Wien
Státní oblastní archiv v Plzni
Státní oblastní archiv v Praze
Státní oblastní archiv v Litoměřicích
Státní oblastní archiv v Zámrsku
Státní okresní archiv Kolín
Státní okresní archiv Olomouc
Státní okresní archiv Teplice
Wien Museum
Zemský archiv v Opavě, pobočka Olomouc