Matys, Vojta
![nahoru...](/skins/encyklopedie/images/sipka.png)
Jako herec prošel s kočovníky řadou štací, načež získal angažmá v Městském divadle v Plzni (1912–14) a posléze v Národním divadle (od 1915 doživotně). Jeho životní rolí se stala postava Jana Skalníka v novince F. Šrámka Léto, která mu byla svěřena již v prvním roce působení v Národním divadle. Představil se v ní i při zájezdu divadla do Vídně a reprízoval ji až do 1921. Zdůrazněním smyslového základu lidských citů a stavů se jeho výkon stal prototypem lyricky vitalistického stylu v herectví.
Dvacetiletý M. začínal v Plzni jako epizodista, ale brzy si talentem a uměleckou poctivostí vydobyl přístup k významnějším postavám komickým (např. Lubin, Molière: George Dandin; Sejtko, Jirásek: Lucerna) i charakterním (např. maršál Illo v inscenaci Schillerova Valdštejna režírované pohostinsky J. Kvapilem). Dlouhý seznam M. plzeňských rolí (přes 80 položek) obsahuje i dvě role operní a několik operetních a baletních. Již v době plzeňského angažmá zaujal milovnickými rolemi lyrického ladění, které tvořily nemalou část jeho tamního repertoáru (Demetrius, Shakespeare: Sen noci svatojanské; Isidor Slovíčko, Tyl: Lesní panna; Lorenzo, Shakespeare: Kupec benátský). Byl pro ně disponován jak mládím, tak křehkým zjevem, k němuž se pojil melodicky zvučný a tvárný hlas schopný dramatických akcentů i jemných citových nuancí. Vysoké čelo s vystouplými nadočnicovými oblouky, stínícími hluboko vnořené oči, propůjčovalo jeho obličeji jímavý výraz. Takto formovaná tvář už vizuálně předurčovala M. i k charakterově komplikovanějším postavám, jako byl např. Aljoša v dramatizaci Dostojevského Bratří Karamazových, k figurám groteskního ladění či ke karikaturně pojatým rolím. V Národním divadle odehrál jako hojně zaměstnávaný herec přes stovku úloh, ze značné části jen vedlejších. Již 1915 mu však byla svěřena postava Jana Skalníka v novince F. Šrámka Léto, která se stala jeho životní rolí; představil se v ní i při zájezdu Národního divadla do Vídně a reprízoval ji až do 1921. Zdůrazněním smyslového základu lidských citů a stavů se jeho výkon stal prototypem lyricky vitalistického stylu v herectví. Vedle Jana Skalníka vytvořil v Národním divadle řadu rolí chlapců na prahu dospělosti a mladých mužů především v české dramatice, programově uváděné J. Kvapilem. Hrál se zdarem postavy slabochů, pozérů a fanfarónů, Shakespearových sluhů a šašků.
Role
Blažkova společnost
Dvorní chirurg Dimpfl (H. Bahr: Pavouk) – 1911; [?] (L. Stroupežnický: Václav Hrobčický z Hrobčic), [?] (Leda: Hříchy otců) – Jindřichův Hradec 1912.
Městské divadlo v Plzni
Zářecký (P. I. Čajkovskij: Eugenij Oněgin), Štěpán, vévoda bavorský (J. Vrchlický: Noc na Karlštejně), Hrajnoha (J. Mahen: Jánošík), David Stern (G. Drégely: Frak), Guildenstern (W. Shakespeare: Hamlet, králevic dánský) – 1912; Filip (W. A. Mozart: Divadelní ředitel), JUDr. Klika (L. Stroupežnický: Na Valdštejnské šachtě), Doktor Fleischer (G. Hauptmann: Bobří kožich), Lubin (Molière: George Dandin), Jolos (J. Vrchlický: Námluvy Pelopovy), Sejtko (A. Jirásek: Lucerna), Jo Crickshanks (J. M. Barrie: Velebníček), Marek Ehrmann (L. Stroupežnický: Naši furianti), Jaroslav Havelka (J. Štolba: Na letním bytě), Demetrius (W. Shakespeare: Sen noci svatojanské), Ferdík, kupecký mládenec (F. F. Šamberk: Jedenácté přikázání), Václav Budovec z Budova + Kněz Jan Rosacius Hořovský (K. Kolman: Zimní král), Dr. Bedřich Gerlach (F. Arnold, A. Bach: Španělská muška), Illo (F. Schiller, úpr. J. Kvapil: Valdštejn), Owen Glendower (W. Shakespeare: Král Jindřich IV.), Tranio (týž: Zkrocení zlé ženy) – 1913; Alexej Fedorovič Karamazov (J. Copeau, J. Croué dle F. M. Dostojevského: Bratři Karamazovi), Octave (G. Ohnet: Majitel hutí), Isidor Slovíčko (J. K. Tyl: Tvrdohlavá žena), Cyril Owerton (E. Knoblauch: Faun), Alamír (J. K. Tyl: Strakonický dudák), Charley Hood (B. Thomas: Charleyova teta), Max šl. Wendlovský (H. Sudermann: Domov), Lorenzo (W. Shakespeare: Kupec benátský), Konrád (E. Raupach: Mlynář a jeho dítě), Šejk Sidi el Assif (G. B. Shaw: Kapitán Brassbound), Emerich, baronův syn (G. Kadelburg, R. Presber: Rodinná kaňka) – 1914.
Národní divadlo
Přítel primátorova syna (J. Kvapil: Princezna Pampeliška) j. h. – 1914; Deveroux + Jízdní myslivec pluku Holkova (F. Schiller: Valdštejn) j. h., Zbyszko (G. Zapolska: Morálka paní Dulské) j. h., Jan Skalník (F. Šrámek: Léto), Slavík (F. A. Šubert: Jan Výrava), Baltazar (W. Shakespeare: Romeo a Julie) – 1915; Lysander (W. Shakespeare: Sen noci svatojanské), Feste (týž: Večer tříkrálový), Dion (týž: Zimní pohádka), Baronův myslivec (F. X. Svoboda: Čekanky), Roman (S. Kiedrziński: Hra srdcí), Baše (F. A. Šubert: Žně), Tigellinus (O. Wilde: Salome), André (G. Courteline: Boubouroche), Spintho (G. B. Shaw: Androkles a lev) – 1916; Princ arragonský (W. Shakespeare: Benátský kupec), Irhamel (S. Lom: Vůdce), Tyfón (O. Theer: Faëthón), Pešek z Hlavně (J. Vrchlický: Noc na Karlštejně), Komediant (B. Smetana: Prodaná nevěsta), Abbé de Chauzeuill (E. Scribe, E. Legouvé: Adrienna Lecouvreurová), Václav (L. Stroupežnický: Naši furianti), Jan (A. Jirásek: Kolébka), Mánek Mešjaný (G. Preissová: Gazdina roba), Bobeš (A. Jirásek: Otec), Filip (V. Dyk: Revoluční trilogie) – 1917; Rytíř Paběnický (J. K. Tyl: Slepý mládenec), Alberto (J. W. Goethe:Torquato Tasso), Křepelka (V. K. Klicpera: Divotvorný klobouk), Konrád (O. Fischer: Přemyslovci), Přibina (J. Zeyer: Radúz a Mahulena), Václav (J. Mahen: Mrtvé moře), Gospar Karlo (I. Vojnović: Dubrovnická trilogie) – 1918; Alexej Dmitrijevič Stibelev (L. Andrejev: Jekatěrina Ivanovna), Ferda (V. Dyk: Ondřej a drak) – 1919; Kníže Volkonskij (D. S. Merežkovskij: Smrt cara Pavla I.) – 1920; Polydoro (V. Alfieri: Merope) – 1921.
Skupina sociálně demokratických herců při Dělnické akademii
Andrej (D. S. Merežkovskij, D. Filosofov, Z. Gippiusová: Makový květ) – 1920.
Prameny
SOA Zámrsk: Sbírka matrik, Nová Paka, sign. 113-6223, matrika narozených 1883–1902, s. 272.
NA: fond Policejní ředitelství I, konskripce, kart. 382, obr. 415.
NDa: fotodokumentace.
Archiv města Plzně: cedule MD 1912–14.
Literatura
Divadelní anonce a referáty in Svobodný občan 1911, Jihočeské listy 1912 (2. 3. J. Blažek: Divadelní oznámení), Český denník 1912–14, Národní listy 1915–21, Národní politika 1920; České divadlo královského města Plzně. Obrazový almanach 1912–1913, Plzeň [1913]; Ot. F. [Fischer]: Shakespearův cyklus, Národní listy 2. 4. 1916, ráno; nesign.: Sňatek v divadelních kruzích, Moravská orlice 11. 11. 1916; J. Vodák, Čas 15. 10. 1920 → Shakespeare, Praha 1950 [Princ arragonský, Kupec benátský] ● nekrology: J. Hurt, Divadlo 2 (9), 1921/22, č. 5, s. 2; chl [J. Honzl], tamtéž, č. 6, s. 5–6 + Rudé právo 22. 1. 1922 → Divadelní a literární podobizny, Praha 1959; Ot. F. [Fischer], Národní listy 11. 1. 1922; M. Laudová, Venkov 21. 1. 1922; J. B. Foerster, Národní politika 1. 2. 1922; R. Nasková, Jeviště 2, 1922, s. 37–39 ● V. Tille: Činohra Národního divadla od roku 1900 do převratu (Dějiny Národního divadla V), Praha 1935, s. 193, 225, 257; R. Nasková: Jak šel život. Paměti a zápisky, Praha 1941, 1955, s. 202–204; V. Novák: V přítelově pokoji. Za V. M., Divadlo a hudba 1 (28), 1941/42, č. 5, s. 33; nesign.: Vzpomínka na herce V. M., Lidová demokracie 10. 1. 1957; M. Laiske: Divadelní periodika v Čechách a na Moravě, Praha 1967, s. 68; DČD IV.
Otto, NDp
Životní události
- 9. 9. 1892: narození, Nová Paka (CZ)
- 10. 1. 1922: úmrtí, Praha (CZ)
Vznik: 2015
Autor: Adolf Scherl, Eva Šormová