Schettina, Josef: Porovnání verzí
![nahoru...](/skins/encyklopedie/images/sipka.png)
m |
|||
Řádka 100: | Řádka 100: | ||
* <ee:chronology_date_from>po listopadu 1964</ee:chronology_date_from><ee:chronology_date_to/>: <ee:chronology_event_type>úmrtí</ee:chronology_event_type>, <ee:chronology_place>(CZ)</ee:chronology_place><br/><ee:chronology_event_text/><ee:chronology_public_notice/><ee:chronology_private_notice/><ee:nevershow><ee:chronology_coords/></ee:nevershow> | * <ee:chronology_date_from>po listopadu 1964</ee:chronology_date_from><ee:chronology_date_to/>: <ee:chronology_event_type>úmrtí</ee:chronology_event_type>, <ee:chronology_place>(CZ)</ee:chronology_place><br/><ee:chronology_event_text/><ee:chronology_public_notice/><ee:chronology_private_notice/><ee:nevershow><ee:chronology_coords/></ee:nevershow> | ||
</ee:chronology></div> | </ee:chronology></div> | ||
− | <div class="names"><ee:names/></div> | + | <div class="names"><ee:names> |
+ | == Další jména == | ||
+ | <ee:names_lastname> z Boha Schettina</ee:names_lastname> <ee:names_firstname>Josef Jan</ee:names_firstname>, <ee:names_lastname>Šetina</ee:names_lastname> <ee:names_firstname/> | ||
+ | </ee:names></div> | ||
{{#dpl: | {{#dpl: | ||
| linksto={{FULLPAGENAME}} | | linksto={{FULLPAGENAME}} |
Verze z 24. 5. 2017, 09:34
Souputník generace herců a režisérů meziválečné avantgardy, jehož okouzlení divadlem a obětavá práce pro něj nebyly podepřeny výraznějším hereckým ani režisérským nadáním. Jako první rozpoznal divadelní talent J. Frejky; aktivně spolupůsobil při zakládání mladých avantgardních souborů. Význam měl zejména jeho přínos v prvních letech formování souboru Osvobozeného divadla.
Plným jménem Josef Jan z Boha Schettina; psán též Šetina. Syn komisaře poštovního a telegrafního úřadu a poštovního koncipienta JUDr. Jana Sch. a Karoliny rozené Krejčíkové. Z Jiráskova gymnázia v Praze odešel v sextě na dramatické oddělení pražské konzervatoře, kde studoval 1920–24 herectví a režii u M. Laudové-Hořicové a J. Hurta. Hrál v představeních svých spolužáků i jako absolvent; byl jedním z aktivních členů při založení Volného sdružení posluchačů konzervatoře (1923/24–1927). Začínal v jedné z jeho skupin, která hrála na Žižkově, brzy však přešel do uskupení kolem M. Jareše, jež působilo v Holešovicích v Legii malých. Mimo tento okruh se spolu s J. Škodou zapojil do práce s ochotnickým Divadlem katolické mládeže, kde uvedl 1923 ve vlastní režii první české nastudování Jevrejnovovy Veselé smrti a Molièrova Šibalství Scapinova. V první sezoně Osvobozeného divadla Svazu moderní kultury Devětsil patřil k okruhu Frejkových herců. V sezoně 1926/27 se připojil jako externista ke S. Svozilové, L. Boháčovi, J. Tréglovi a B. Záhorskému, kteří odešli do Uměleckého studia V. Gamzy; režíroval zde jediný titul – veselohru M. Acharda Chcete se mnou hrát? Spolupráci s Frejkou nakrátko obnovil 1929 v Moderním studiu (Benvolio, Romeo a Julie). Poté se pohyboval mimo profesionální scénu a věnoval se pedagogice: jako vedoucí kurzů Masarykova lidovýchovného ústavu pozvedl úroveň dramatické výchovy mladých amatérů. Spolu s L. Skrbkovou a A. Kuršem zde také 1930–33 hrál a režíroval. Byl činný v četných divadelních spolcích a dobročinných organizacích. Příležitostně účinkoval v recitačních večerech L. Skrbkové. K profesionální tvorbě se vrátil za okupace, kdy se na výzvu J. Hurta a pod vedením G. Harta a J. Škody připojil v srpnu 1944 ke sboru režisérů Divadla práce / Pražského lidového divadla, které se zaměřovalo na lidové publikum a zajíždělo i na středočeská maloměsta a vesnice. Pro brzký zákaz činnosti českých divadel se v souboru nestihl výrazněji umělecky projevit. V květnu 1945 byl vyzván ke spolupráci při založení české scény v Mostě. Po válce se stal uměleckým vedoucím a režisérem nově ustaveného stálého divadelního souboru Městského divadla v Mostě; s dramaturgem K. Kratochvílem zvolili jako první inscenaci Tylovy Kutnohorské havíře. Po rozpadu původního uskupení (ještě 1945) zde Sch. získal nové angažmá pod vedením M. Svobody. Soubor hostoval i na chebské scéně, kde Sch. příležitostně vystupoval i jako herec. 1945 se vrátil do Prahy a stal se režisérem nově založeného Divadla města Žižkova pod vedením A. Kurše; 1947–48 zřídkavě hrál v titulech zaměřených na městské lidové publikum. Poté se umělecky odmlčel. Poslední zpráva o Sch. je datována jeho dopisem J. Trägrovi, který 1964 připravoval publikaci K nedožitým 60. narozeninám J. Frejky.
Sch. jako první rozpoznal talent mladistvého J. Frejky, jemuž jako konzervatorista pomáhal radou a poskytoval mu záštitu svého jména; počátek jejich tvůrčí spolupráce spadá do jara 1921, kdy se souborem Jiráskova gymnázia nastudovali hru J. Vrchlického V sudě Diogenově, uvedenou na Slavnostech Červeného kříže v Průmyslovém paláci v Praze.
Sch. okouzlení divadlem a obětavá práce pro českou divadelní kulturu nebyly podepřeny výraznějším hereckým ani režisérským nadáním. Význam měl zejména jeho přínos v prvních letech formování souboru Osvobozeného divadla. Milý, šibalský, dětinský, pohyblivý Pierot v Jevrejnovově Veselé smrti odhalil nejvýraznější rysy jeho herectví, které v jiné žánrové poloze selhávalo. V režijní tvorbě se mu dařilo zejména tam, kde mohl využít inspiraci komedií dell’arte, podobně jako většina avantgardních režisérů. Uplatnil ji zejména v nastudování Achardovy hry Chcete si se mnou hrát? v Gamzově Uměleckém studiu či později v Klicperově komedii Každý něco pro vlast v Mostě. Sch. původní katolická orientace se dobře snášela s názory levicových divadelníků, s nimiž zakládal nové scény. Jeho hravý přístup k režii i herectví postupně nabýval – hlavně mimo komediální repertoár – charakteristické rysy realistického pojetí divadla (alkoholik Lábl, M. A. Šimáček: Svět malých lidí).
Role
Volné sdružení posluchačů konzervatoře – Legie malých (Zkušební scéna v Holešovicích, Masarykova síň na Žižkově)
Psovod a profesor (J. Frejka: Kithairon) – 1923; Pierot (N. Jevrejnov: Veselá smrt); Garçon, Ministr (Y. Goll: Pojištění proti sebevraždě); Jiří Dandin, Pierot (Molière: Cirkus Dandin, i OD 1926 /Jiří Dandin/), Pierot (P. Calderón de la Barca: Očistec sv. Patricia) – 1925; Sluha Josef (F. F. Šamberk: Blázinec v 1. poschodí); Bubla (J. E. Š.: Pan Bulíček v tisíci úzkostech); Schettina (T. Pištěk: Schettina člověk v nejlepších letech); Schettina (T. Pištěk: Nesahejte Schettinovi na zoubek); Dubois (Molière: Misantrop) – 1926.
Osvobozené divadlo
Možný (anon.: Fraška o Mimínovi) – 1926; Pierot (N. Jevrejnov: Veselá smrt) – 1927.
Umělecké studio Vladimíra Gamzy
Sluha v cirku (M. Achard: Chcete se mnou hrát?, j. h.), Valentin (W. Shakespeare: 12. noc aneb jak chcete, j. h.) – 1926.
Moderní studio
Benvolio (W. Shakespeare: Romeo a Julie) – 1928.
Divadlo města Žižkova
Alkoholik Lábl (M. A. Šimáček: Svět malých lidí) – 1947.
Režie
Jiráskovo gymnázium v Resslově ulici Praha
J. Vrchlický: V sudě Diogenově (Studenti Jiráskova gymnázia v Praze 2, Slavnosti Červeného kříže v Průmyslovém paláci), Večer aktovek (J. Kvapil: Přítmí, F. X. Svoboda: Poupě, J. Vrchlický: Závěť Lukavického pána, F. Téver [A. Lauermannová-Mikschová]: Odvážný; spolu s J. Frejkou, Studenti Jiráskova gymnázia v Řemeslnicko-živnostenské besedě) – 1921.
Divadlo katolické mládeže
N. Jevrejnov: Veselá smrt, Molière: Scapinova šibalství – 1923.
Volné sdružení posluchačů dramatického oddělení pražské konzervatoře
Večer české poesie, F. Šrámek: Červen (Scéna adeptů) – 1924; Molière: Šibalství Scapinova (Legie malých), P. Calderón de la Barca: Očistec sv. Patricia (v areálu strahovského kláštera) – 1925.
Umělecké studio
M. Achard: Chcete si se mnou hrát? (Umělecká beseda), j. h. – 1926.
Dramatický kurz Husovy školy Masarykova lidovýchovného ústavu
H. Ibsen: Stavitel Solness + W. Shakespeare: Romeo a Julie, in 2. výstupní večer – 1930; M. Bláha: Velký pátek (melodram), Molière: Jiří Dandin – 1933.
Dramatický Spolek Studentská kolonie a Dramatické studio na Letné
K. H. Rotworowský: Překvapení – 1931.
České divadlo v Mostě
J. K. Tyl: Kutnohorští havíři, V. Katajev: Milion trápení, V. K. Klicpera: Každý něco pro vlast, B. Bjørnson: Když réva znovu kvete, V. N. Bělocerkovskij: Život volá, A. Ridley: Půlnoční vlak – 1945; B. Conners: Popelka Patsy, O. Wilde: Na čem záleží – 1946.
Divadlo města Žižkova
M. A. Šimáček: Mikuláš Dačický z Heslova a J. Stroupežnický: Zvíkovský rarášek + Paní mincmistrová – 1947; V. Rakous: Modche a Rézi – 1948.
Prameny
AMP: Sbírka matrik, MIK N29 (1899–1908), matrika narozených fary u sv. Mikuláše, Malá Strana, fol. 146 (snímek 153).
Archiv městského divadla v Mostě: seznam inscenací, údaje o angažmá.
DÚdok: programy.
LA PNP: Pozůstalost J. Trägra.
MZMd: Pozůstalost L. Skrbkové.
Literatura
V. Nezval: 5. dramatický večer žáků konzervatoře (Y. Goll a N. Jevrejnov), in týž: Manifesty, eseje a kritické projevy z poetismu (1921–1930), Praha 1964, s. 469; J. Vodák: ref. Cirkus Dandin, Zkušební scéna v Masarykové síni, České slovo 10. 5. 1925 + Divadlo mladých, tamtéž 12. 1. 1926; klo: Osvobozené divadlo. Cirkus Dandin, Národní osvobození 10. 2. 1926; if: Dramatický kurz Masarykova lidovýchovného ústavu,Národní osvobození 12. 5. 1933; B. Rádl: Osvobozené divadlo (1926–30), strojopis, b. d., DÚk; Z. Digrín: Bohuš Záhorský, Praha 1968, s. 10, 18, 20; L. Boháč: Tisíc a jeden život, Praha 1987, s. 49, 67, 86; Hch: Dvě nová pražská divadla, Venkov 18. 8. 1944; j.m.k: Praha má nové divadlo, Svobodné slovo 2. 9. 1947; F. Smažík: Spolužák Frejka, in sb. Jiří Frejka. K nedožitým šedesátinám, ed. J. Träger, Praha 1964, s. 24–33; E. Janský: Počátky scénografie české divadelní avantgardy, Acta scaenographica 4, 1964, s. 126.
Životní události
- 7. 8. 1903: narození, Praha (CZ)
- po listopadu 1964: úmrtí, (CZ)
Další jména
z Boha Schettina Josef Jan, Šetina
Vazby
H
Vznik: 2017
Autor: Ladislava Petišková