Kühns, Volkmar: Porovnání verzí
![nahoru...](/skins/encyklopedie/images/sipka.png)
(úprava lexikonů) |
(úprava literatury) |
||
(Není zobrazena jedna mezilehlá verze od jednoho dalšího uživatele.) | |||
Řádka 1: | Řádka 1: | ||
<ee:template>Osoba</ee:template><ee:progress> | <ee:template>Osoba</ee:template><ee:progress> | ||
<span id="PageFillProgress">4</span> | <span id="PageFillProgress">4</span> | ||
− | </ee:progress> | + | </ee:progress>{{Infobox Osoba |
− | {{Infobox Osoba | + | | jméno=<ee:firstname>Volkmar</ee:firstname> |
− | | jméno = <ee:firstname>Volkmar</ee:firstname> | + | | příjmení=<ee:lastname>Kühns</ee:lastname> |
− | | příjmení = <ee:lastname>Kühns</ee:lastname> | + | | pseudonym=<ee:pseudonym></ee:pseudonym> |
− | | pseudonym = <ee:pseudonym></ee:pseudonym> | + | | narozen=<ee:mvchronology type="narození" field="date_from"> |
− | | narozen = <ee:mvchronology type="narození" field="date_from"> | + | |
5.8. 1832 | 5.8. 1832 | ||
</ee:mvchronology> | </ee:mvchronology> | ||
− | | místoNarození = <ee:mvchronology type="narození" field="place"> | + | | místoNarození=<ee:mvchronology type="narození" field="place"> |
Berlín | Berlín | ||
</ee:mvchronology> | </ee:mvchronology> | ||
− | | zemřel = <ee:mvchronology type="úmrtí" field="date_from"> | + | | zemřel=<ee:mvchronology type="úmrtí" field="date_from"> |
23.4. 1905 | 23.4. 1905 | ||
</ee:mvchronology> | </ee:mvchronology> | ||
− | | místoÚmrtí = <ee:mvchronology type="úmrtí" field="place"> | + | | místoÚmrtí=<ee:mvchronology type="úmrtí" field="place"> |
Braunschweig | Braunschweig | ||
</ee:mvchronology> | </ee:mvchronology> | ||
− | | foto = <ee:titleimage></ee:titleimage> | + | | foto=<ee:titleimage></ee:titleimage> |
− | | povolání = <ee:profession>herec,</ee:profession> | + | | fotodesc=<ee:imagedesc></ee:imagedesc> |
+ | | povolání=<ee:profession>herec,</ee:profession> | ||
}}<ee:perex> | }}<ee:perex> | ||
Začínal jako ochotník v Berlíně. 1856 – 1858 byl v angažmá v Leipziger Stadttheater u Rudolfa Wirsinga, se kterým přešel do Německého zemského divadla v Praze (1864). Zde debutoval jako Mephisto (Goethe: ''Faust'') a získal si popularitu jako herec charakterních (role intrikánů) i komických rolí. Po angažmá ve Weisbadenu (1880 – 1883) a Hamburku se vrátil do pražského angažmá (1883 – 1894). Učil deklamaci na pražské konzervatoři. | Začínal jako ochotník v Berlíně. 1856 – 1858 byl v angažmá v Leipziger Stadttheater u Rudolfa Wirsinga, se kterým přešel do Německého zemského divadla v Praze (1864). Zde debutoval jako Mephisto (Goethe: ''Faust'') a získal si popularitu jako herec charakterních (role intrikánů) i komických rolí. Po angažmá ve Weisbadenu (1880 – 1883) a Hamburku se vrátil do pražského angažmá (1883 – 1894). Učil deklamaci na pražské konzervatoři. | ||
− | </ee:perex> | + | </ee:perex><ee:content> |
− | + | ||
− | <ee:content> | + | |
Syn úředníka. '''K.''' absolvoval gymnázium a věnoval se následně divadlu. Aniž by se mu dostalo hereckého vzdělání, vystupoval nejprve v berlínském ochotnickém divadle Urania v oboru vesnických hochů a mladých milenců a patrně také působil v Theater in Arnstadt. Svou jevištní kariéru údajně započal v roce 1852 v Görlitz (odpovídající záznam v ''Almanach für Freunde der Schauspielkunst'' však chybí). Poté působil jako představitel charakterních rolí v Hoftheater Dessau (1853–1855), v Lübecku (1855), Kolíně n. R. (1856–1858) a v Leipziger Stadttheater pod vedením Rudolfa Wirsinga (1858–1864). Novinář a divadelní historik Emil Kneschke popsal '''K'''. jako „přesně uvažujícího představitele charakterních rolí s upřímnou snahou, který je někdy pouze příliš hloubavý, čímž se dostává na špatnou cestu“ (Kneschke, s. 149). Když se Rudolf Wirsing v roce 1864 stal ředitelem v Německém zemském divadle v Praze, přešel '''K. '''na tuto scénu také. Debutoval zde v zahajovacím představení 28. 3. 1864 v roli Mephista (Goethe: ''Faust''), kterou, jak uvedl jeden kritik, vybavil ''„originálními, neočekávanými rysy, které poukazovaly na samostatné pojetí“'' (''Bohemia'', 30. 3. 1864). Jako herec se pohyboval s velkou jistotou a lehkostí, při čemž mu byl ku prospěchu „příznivý zevnějšek a bohatý, modulace schopný hlas“ (tamtéž). Krátce nato ztělesnil mimo jiné Kapitána Silberkalba (H. Laube: ''Die Karlsschüler'') a Vévodu z Alby (Goethe: ''Egmont'') a kritikům z ''Bohemie'' se již po několika málo týdnech zdálo, že patří k oněm nově angažovaným, „kteří si už prorazili cestu“ (20. 4. 1864). '''K.''' byl velmi zaměstnaný a oblíbený herec, účinkoval v prvních intrikánských a charakterních rolích a vypracoval na pozici jednoho z nejváženějších pražských umělců. Občas převzal i režii. Vedle své jevištní činnosti vyučoval '''K. '''od roku 1866 německou deklamaci na pražské konzervatoři, kde v roce 1867 nastudoval jako režisér (společně s profesorem Franzem Vogelem) Mozartovu operu ''Titus'' v italštině. Podle sdělení ''Národních listů'' (1. 2. 1874) se zúčastnil – avšak marně – veřejné soutěže o post ředitele Německého divadla po Rudolfu Wirsingovi (s nástupem od Velikonoc 1876). | Syn úředníka. '''K.''' absolvoval gymnázium a věnoval se následně divadlu. Aniž by se mu dostalo hereckého vzdělání, vystupoval nejprve v berlínském ochotnickém divadle Urania v oboru vesnických hochů a mladých milenců a patrně také působil v Theater in Arnstadt. Svou jevištní kariéru údajně započal v roce 1852 v Görlitz (odpovídající záznam v ''Almanach für Freunde der Schauspielkunst'' však chybí). Poté působil jako představitel charakterních rolí v Hoftheater Dessau (1853–1855), v Lübecku (1855), Kolíně n. R. (1856–1858) a v Leipziger Stadttheater pod vedením Rudolfa Wirsinga (1858–1864). Novinář a divadelní historik Emil Kneschke popsal '''K'''. jako „přesně uvažujícího představitele charakterních rolí s upřímnou snahou, který je někdy pouze příliš hloubavý, čímž se dostává na špatnou cestu“ (Kneschke, s. 149). Když se Rudolf Wirsing v roce 1864 stal ředitelem v Německém zemském divadle v Praze, přešel '''K. '''na tuto scénu také. Debutoval zde v zahajovacím představení 28. 3. 1864 v roli Mephista (Goethe: ''Faust''), kterou, jak uvedl jeden kritik, vybavil ''„originálními, neočekávanými rysy, které poukazovaly na samostatné pojetí“'' (''Bohemia'', 30. 3. 1864). Jako herec se pohyboval s velkou jistotou a lehkostí, při čemž mu byl ku prospěchu „příznivý zevnějšek a bohatý, modulace schopný hlas“ (tamtéž). Krátce nato ztělesnil mimo jiné Kapitána Silberkalba (H. Laube: ''Die Karlsschüler'') a Vévodu z Alby (Goethe: ''Egmont'') a kritikům z ''Bohemie'' se již po několika málo týdnech zdálo, že patří k oněm nově angažovaným, „kteří si už prorazili cestu“ (20. 4. 1864). '''K.''' byl velmi zaměstnaný a oblíbený herec, účinkoval v prvních intrikánských a charakterních rolích a vypracoval na pozici jednoho z nejváženějších pražských umělců. Občas převzal i režii. Vedle své jevištní činnosti vyučoval '''K. '''od roku 1866 německou deklamaci na pražské konzervatoři, kde v roce 1867 nastudoval jako režisér (společně s profesorem Franzem Vogelem) Mozartovu operu ''Titus'' v italštině. Podle sdělení ''Národních listů'' (1. 2. 1874) se zúčastnil – avšak marně – veřejné soutěže o post ředitele Německého divadla po Rudolfu Wirsingovi (s nástupem od Velikonoc 1876). | ||
Řádka 36: | Řádka 34: | ||
== <ee:bibliography_label>Další role (výběr)</ee:bibliography_label> == | == <ee:bibliography_label>Další role (výběr)</ee:bibliography_label> == | ||
<ee:bibliography_content>Franz Moor (Schiller: ''Die Räuber''), Marinelli (Lessing: ''Emilia Galotti''), Talbot (Schiller: ''Die Jungfrau von Orleans''), Wurm (Schiller: ''Kabale und Liebe''), Nathan (Lessing: ''Nathan der Weise''), Shylock (Shakespeare: ''Der Kaufmann von Venedig''), Astragalus (Raimund: ''Der Alpenkönig und der Menschenfeind''), Rabbi Ben Akiba (Gutzkow: ''Uriel Acosta''), Claudius (Shakespeare: ''Hamlet'', Mercutio (Shakespeare: ''Romeo und Julia''), Don Carlos (Goethe:''Clavigo''), Wolf (Raimund: ''Der Verschwender''), Don Lope de Figueroa (Wilbrandt: ''Der Richter von Zalamea''), Don Juan (Shakespeare: ''Viel Lärm um Nichts''), General Frontenac (Sardou: ''Odette''), Feodor Iwanowitsch Fürst Udaschkin (Freytag: ''Graf Waldemar''), Traugott Quecke (Benedix: ''Der Mädchen Waffen''), Senden, Oberst Berg, Korb (Freytag: ''Die Journalisten''), Tranio (Shakespeare: ''Der Widerspenstigen Zähmung''), Lord Burleigh (Laube: Graf Essex), Geheimrath von Dohna (Bauernfeld: ''Ein deutscher Krieger''), Gottfried Prehauser (Mosenthal: ''Die deutschen Komödianten''), Prinz Eugen (M. Greif: ''Prinz Eugen''), Wilhelm Cecil (Schiller: ''Maria Stuart''), Erzbischof von Canterbury (Shakespeare: ''König Heinrich V''.), Philipp II. (Schiller: ''Don Carlos''), Rupert, „der Goldbauer“ (Birch-Pfeiffer: ''Der Goldbauer''), Nicolas Mertelmeier (F. v. Schönthan: ''Roderich Heller''), Herr von Beaucourtois (Förster /nach Sardou: ''Die alten Junggesellen''), Ritter Hotham (Gutzkow: ''Zopf und Schwert''), Oswald Barnau (Benedix: ''Die zärtlichen Verwandten'').</ee:bibliography_content> | <ee:bibliography_content>Franz Moor (Schiller: ''Die Räuber''), Marinelli (Lessing: ''Emilia Galotti''), Talbot (Schiller: ''Die Jungfrau von Orleans''), Wurm (Schiller: ''Kabale und Liebe''), Nathan (Lessing: ''Nathan der Weise''), Shylock (Shakespeare: ''Der Kaufmann von Venedig''), Astragalus (Raimund: ''Der Alpenkönig und der Menschenfeind''), Rabbi Ben Akiba (Gutzkow: ''Uriel Acosta''), Claudius (Shakespeare: ''Hamlet'', Mercutio (Shakespeare: ''Romeo und Julia''), Don Carlos (Goethe:''Clavigo''), Wolf (Raimund: ''Der Verschwender''), Don Lope de Figueroa (Wilbrandt: ''Der Richter von Zalamea''), Don Juan (Shakespeare: ''Viel Lärm um Nichts''), General Frontenac (Sardou: ''Odette''), Feodor Iwanowitsch Fürst Udaschkin (Freytag: ''Graf Waldemar''), Traugott Quecke (Benedix: ''Der Mädchen Waffen''), Senden, Oberst Berg, Korb (Freytag: ''Die Journalisten''), Tranio (Shakespeare: ''Der Widerspenstigen Zähmung''), Lord Burleigh (Laube: Graf Essex), Geheimrath von Dohna (Bauernfeld: ''Ein deutscher Krieger''), Gottfried Prehauser (Mosenthal: ''Die deutschen Komödianten''), Prinz Eugen (M. Greif: ''Prinz Eugen''), Wilhelm Cecil (Schiller: ''Maria Stuart''), Erzbischof von Canterbury (Shakespeare: ''König Heinrich V''.), Philipp II. (Schiller: ''Don Carlos''), Rupert, „der Goldbauer“ (Birch-Pfeiffer: ''Der Goldbauer''), Nicolas Mertelmeier (F. v. Schönthan: ''Roderich Heller''), Herr von Beaucourtois (Förster /nach Sardou: ''Die alten Junggesellen''), Ritter Hotham (Gutzkow: ''Zopf und Schwert''), Oswald Barnau (Benedix: ''Die zärtlichen Verwandten'').</ee:bibliography_content> | ||
− | |||
− | |||
== <ee:bibliography_label>Literatura</ee:bibliography_label> == | == <ee:bibliography_label>Literatura</ee:bibliography_label> == | ||
− | <ee:bibliography_content>E. Kneschke, ''Zur Geschichte des Theaters und der Musik in Leipzig'', Leipzig 1864, s. 149 | + | <ee:bibliography_content>''Almanach für Freunde der Schauspielkunst'', Berlin 1852, 1854–1891; ''Deutscher Bühnen-Almanach'', Berlin 1893; ''Neuer Theater-Almanach'', Berlin 1894 a 1895; ''Theateralmanach ''[Prag]'' für das Jahr ''1866–1875, 1884–1895''; Bohemia'' 29. 3. 1864 (večerní vydání), 30. 3. 1864 (pražský debut), 31. 5. 1894 (poslední představení), 27. 4. 1905 (příloha, s. 2 nekrolog); E. Kneschke, ''Zur Geschichte des Theaters und der Musik in Leipzig'', Leipzig 1864, s. 149; R. Tyrolt: ''Chronik des Wiener Stadttheaters'', Wien 1889, s. 36; ''Teuber'' III, s. 588, 589, 595, 615, 621, 771, 797; ''Sborník na paměť 125 let Konservatoře hudby v Praze'', Praha 1936, s. 86. |
− | + | ||
− | R. Tyrolt: ''Chronik des Wiener Stadttheaters'', Wien 1889, s. 36 | + | |
− | + | ||
− | ''Teuber'' III, s. 588, 589, 595, 615, 621, 771, 797 | + | |
− | + | ||
− | ''Sborník na paměť 125 let Konservatoře hudby v Praze'', Praha 1936, s. 86. | + | |
Řádka 66: | Řádka 56: | ||
| noresultsheader=\n | | noresultsheader=\n | ||
}} | }} | ||
− | + | <ee:published>'''Vznik:''' 31.07.2013{{break}}</ee:published><ee:source></ee:source><ee:author>'''Autor:''' [[Eva Offenthaler]]{{break}}</ee:author> | |
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | <ee:published>'''Vznik:''' 31.07.2013</ee:published> | + | |
− | <ee:source></ee:source> | + | |
− | <ee:author>'''Autor:''' [[Eva Offenthaler]]</ee:author> | + | |
− | + | ||
<ee:category>[[Category:Divadelní osobnosti]] | <ee:category>[[Category:Divadelní osobnosti]] | ||
[[Category:Německá činohra v českých zemích v 19. století]]</ee:category> | [[Category:Německá činohra v českých zemích v 19. století]]</ee:category> | ||
Řádka 80: | Řádka 63: | ||
<cshow logged="1" ingroup="bureaucrat,editor,sysop"> | <cshow logged="1" ingroup="bureaucrat,editor,sysop"> | ||
<ee:documentation> | <ee:documentation> | ||
− | + | ||
</ee:documentation> | </ee:documentation> | ||
</cshow> | </cshow> | ||
− | + | ||
<references></references> | <references></references> | ||
− | |||
<noinclude><languages>[[de:Kühns Volkmar]]</languages></noinclude> | <noinclude><languages>[[de:Kühns Volkmar]]</languages></noinclude> |
Aktuální verze z 21. 6. 2017, 17:18
Začínal jako ochotník v Berlíně. 1856 – 1858 byl v angažmá v Leipziger Stadttheater u Rudolfa Wirsinga, se kterým přešel do Německého zemského divadla v Praze (1864). Zde debutoval jako Mephisto (Goethe: Faust) a získal si popularitu jako herec charakterních (role intrikánů) i komických rolí. Po angažmá ve Weisbadenu (1880 – 1883) a Hamburku se vrátil do pražského angažmá (1883 – 1894). Učil deklamaci na pražské konzervatoři.
Syn úředníka. K. absolvoval gymnázium a věnoval se následně divadlu. Aniž by se mu dostalo hereckého vzdělání, vystupoval nejprve v berlínském ochotnickém divadle Urania v oboru vesnických hochů a mladých milenců a patrně také působil v Theater in Arnstadt. Svou jevištní kariéru údajně započal v roce 1852 v Görlitz (odpovídající záznam v Almanach für Freunde der Schauspielkunst však chybí). Poté působil jako představitel charakterních rolí v Hoftheater Dessau (1853–1855), v Lübecku (1855), Kolíně n. R. (1856–1858) a v Leipziger Stadttheater pod vedením Rudolfa Wirsinga (1858–1864). Novinář a divadelní historik Emil Kneschke popsal K. jako „přesně uvažujícího představitele charakterních rolí s upřímnou snahou, který je někdy pouze příliš hloubavý, čímž se dostává na špatnou cestu“ (Kneschke, s. 149). Když se Rudolf Wirsing v roce 1864 stal ředitelem v Německém zemském divadle v Praze, přešel K. na tuto scénu také. Debutoval zde v zahajovacím představení 28. 3. 1864 v roli Mephista (Goethe: Faust), kterou, jak uvedl jeden kritik, vybavil „originálními, neočekávanými rysy, které poukazovaly na samostatné pojetí“ (Bohemia, 30. 3. 1864). Jako herec se pohyboval s velkou jistotou a lehkostí, při čemž mu byl ku prospěchu „příznivý zevnějšek a bohatý, modulace schopný hlas“ (tamtéž). Krátce nato ztělesnil mimo jiné Kapitána Silberkalba (H. Laube: Die Karlsschüler) a Vévodu z Alby (Goethe: Egmont) a kritikům z Bohemie se již po několika málo týdnech zdálo, že patří k oněm nově angažovaným, „kteří si už prorazili cestu“ (20. 4. 1864). K. byl velmi zaměstnaný a oblíbený herec, účinkoval v prvních intrikánských a charakterních rolích a vypracoval na pozici jednoho z nejváženějších pražských umělců. Občas převzal i režii. Vedle své jevištní činnosti vyučoval K. od roku 1866 německou deklamaci na pražské konzervatoři, kde v roce 1867 nastudoval jako režisér (společně s profesorem Franzem Vogelem) Mozartovu operu Titus v italštině. Podle sdělení Národních listů (1. 2. 1874) se zúčastnil – avšak marně – veřejné soutěže o post ředitele Německého divadla po Rudolfu Wirsingovi (s nástupem od Velikonoc 1876).
V letech 1876–1880 měl K. angažmá ve Wiesbadenu a 1880–1883 v Thalia-Theater v Hamburku. Od července 1883 byl opětovně zaměstnán v Německém zemském divadle, kde zahájil rolí Perina (C. A. West: Donna Anna, 3. 7.). Divadelní kritik z Bohemie využil této příležitosti, aby se ohlédl za K. prvním pražským angažmá. Jeho silnou stránku viděl především v žánru veselohry. Jako představitel charakterních rolí byl K. údajně méně přesvědčivý. Dosahoval nejlepších výsledků, když mohl mozaikovitě spojovat detaily. Pro vytvoření postav s ostrým obrysem zaostávaly jeho schopnosti za snažením. Podle kritiky dosahoval nejlepších výsledků v takových charakterních rolích, které vyžadovaly méně temperamentu a více pečlivosti v provedení, „při ztvárnění mazaných, nenápadných darebáků, tichošlápků, intrikánů menšího formátu“ (Bohemia 6. 7. 1883).
O vážnosti, které se K. těšil v okruhu kolegů, vypovídá mimo jiné jeho funkce místopředsedy smírčího soudu v divadle, funkce přísedícího divadelní důchodové komise a předsedy pražského místního výboru svazu divadelníků.
Po 30letém hereckém působení vystoupil na jevišti naposledy 30. 5. 1894 jako Hrabě Thorane v Gutzkowově hře Der Königsleutnant. Ředitel Angelo Neumann, který se s ním loučil, ho označil za „jednoho ze svých nejvýznamnějších zaměstnanců, za umělce staré dobré školy v nejlepším slova smyslu,“ „který své postavy vytvářel s charakteristickou výraznosti, pečlivě [...], s rozumem a rozvahou“ (Bohemia 31. 5. 1894). Po odchodu ze scény se K. usadil v Braunschweigu.
Další role (výběr)
Franz Moor (Schiller: Die Räuber), Marinelli (Lessing: Emilia Galotti), Talbot (Schiller: Die Jungfrau von Orleans), Wurm (Schiller: Kabale und Liebe), Nathan (Lessing: Nathan der Weise), Shylock (Shakespeare: Der Kaufmann von Venedig), Astragalus (Raimund: Der Alpenkönig und der Menschenfeind), Rabbi Ben Akiba (Gutzkow: Uriel Acosta), Claudius (Shakespeare: Hamlet, Mercutio (Shakespeare: Romeo und Julia), Don Carlos (Goethe:Clavigo), Wolf (Raimund: Der Verschwender), Don Lope de Figueroa (Wilbrandt: Der Richter von Zalamea), Don Juan (Shakespeare: Viel Lärm um Nichts), General Frontenac (Sardou: Odette), Feodor Iwanowitsch Fürst Udaschkin (Freytag: Graf Waldemar), Traugott Quecke (Benedix: Der Mädchen Waffen), Senden, Oberst Berg, Korb (Freytag: Die Journalisten), Tranio (Shakespeare: Der Widerspenstigen Zähmung), Lord Burleigh (Laube: Graf Essex), Geheimrath von Dohna (Bauernfeld: Ein deutscher Krieger), Gottfried Prehauser (Mosenthal: Die deutschen Komödianten), Prinz Eugen (M. Greif: Prinz Eugen), Wilhelm Cecil (Schiller: Maria Stuart), Erzbischof von Canterbury (Shakespeare: König Heinrich V.), Philipp II. (Schiller: Don Carlos), Rupert, „der Goldbauer“ (Birch-Pfeiffer: Der Goldbauer), Nicolas Mertelmeier (F. v. Schönthan: Roderich Heller), Herr von Beaucourtois (Förster /nach Sardou: Die alten Junggesellen), Ritter Hotham (Gutzkow: Zopf und Schwert), Oswald Barnau (Benedix: Die zärtlichen Verwandten).
Literatura
Almanach für Freunde der Schauspielkunst, Berlin 1852, 1854–1891; Deutscher Bühnen-Almanach, Berlin 1893; Neuer Theater-Almanach, Berlin 1894 a 1895; Theateralmanach [Prag] für das Jahr 1866–1875, 1884–1895; Bohemia 29. 3. 1864 (večerní vydání), 30. 3. 1864 (pražský debut), 31. 5. 1894 (poslední představení), 27. 4. 1905 (příloha, s. 2 nekrolog); E. Kneschke, Zur Geschichte des Theaters und der Musik in Leipzig, Leipzig 1864, s. 149; R. Tyrolt: Chronik des Wiener Stadttheaters, Wien 1889, s. 36; Teuber III, s. 588, 589, 595, 615, 621, 771, 797; Sborník na paměť 125 let Konservatoře hudby v Praze, Praha 1936, s. 86.
Eisenberg, Flüggen, Kosch, ÖBL, Oppenheim
Životní události
- 5.8. 1832: narození, Berlín
- 23.4. 1905: úmrtí, Braunschweig
Vznik: 31.07.2013
Autor: Eva Offenthaler