Vacín, Jindřich: Porovnání verzí
![nahoru...](/skins/encyklopedie/images/sipka.png)
(Založena nová stránka s textem „<ee:template>Osoba</ee:template><ee:progress> <span id="PageFillProgress">2</span> </ee:progress>{{Infobox Osoba | jméno=<ee:firstname>Jindřich</ee:first…“) |
m |
||
Řádka 1: | Řádka 1: | ||
<ee:template>Osoba</ee:template><ee:progress> | <ee:template>Osoba</ee:template><ee:progress> | ||
− | <span id="PageFillProgress"> | + | <span id="PageFillProgress">4</span> |
</ee:progress>{{Infobox Osoba | </ee:progress>{{Infobox Osoba | ||
| jméno=<ee:firstname>Jindřich</ee:firstname> | | jméno=<ee:firstname>Jindřich</ee:firstname> | ||
Řádka 19: | Řádka 19: | ||
| foto=<ee:titleimage></ee:titleimage> | | foto=<ee:titleimage></ee:titleimage> | ||
| fotodesc=<ee:imagedesc></ee:imagedesc> | | fotodesc=<ee:imagedesc></ee:imagedesc> | ||
− | | povolání=<ee:profession>herec, </ee:profession> | + | | povolání=<ee:profession>herec,</ee:profession> |
}}<ee:perex> | }}<ee:perex> | ||
Představitel biomechanické metody herectví meziválečné divadelní avantgardy. | Představitel biomechanické metody herectví meziválečné divadelní avantgardy. | ||
</ee:perex><ee:content> | </ee:perex><ee:content> | ||
+ | Nejmladší syn podúředníka c. k. české techniky Jindřicha V. a Františky rozené Janákové; měl čtyři sourozence – Bolemíra, Annu, Miroslava a Dobromila. Po ukončení základní školní docházky přešel k divadlu, v sezoně 1924/25 se stal elévem činohry Národního divadla, kde účinkoval v několika epizodních úlohách. V této době se seznámil s J. Frejkou a pomáhal mu organizačně vybudovat soubor, do kterého přivedl své přátele z elévské šatny Národního divadla (například F. Vnoučka). Koncem září 1925 s Frejkou zformovali skupinu s prozatímním názvem České studio, k zahájení činnosti však nedošlo. Podobně vypomáhal i při ustanovení Osvobozeného divadla; jako herec se podílel na raných Frejkových a Honzlových inscenacích, účinkoval v pořadech choreografky J. Kröschlové. 1926 vystoupil pohostinsky v Národním divadle v inscenaci Molièrova ''Bařtipána'' v režii K. Dostala. Koncem sezony 1926/27 z Osvobozeného divadla odešel; jako tenorista a zpívající herec působil v operetě Českého divadla v Olomouci (1927–28). Po celý 1929 byl velmi vytíženým členem Vinohradské zpěvohry, od listopadu 1929 a do června 1930 hrál i v divadle Uranie (obě scény v té době vedla M. Křečková-Skřivanová). Současně hostoval v operetě Českého divadla v Olomouci v titulní roli Lehárovy operety ''Paganini ''(1930). Pohostinsky zde hrál i v následující sezoně za ředitele S. Langra, pro další sezonu (1931/32) byl ředitelem A. Drašarem angažován jako člen souboru. Dále se jeho stopy v profesionálním divadle ztrácejí. | ||
+ | Dle B. Rádla i dobové kritiky byl '''V.''' nejschopnějším reprezentantem biomechanické herecké metody v raném období Osvobozeného divadla. Všestranně nadaný herec v souboru vynikal zejména akrobatickými schopnostmi. Na jevišti překvapoval pohybovými kreacemi, jež zvládal se suverénní lehkostí: v Nezvalově ''Depeši na kolečkách'' jako klaun metal salta, hvězdy a s jistotou balancoval na prkně, opřeném o nejvyšší příčky dvou žebříků. Nic z toho nebylo na úkor mluveného slova; kultivovaný, zřetelný a přirozený projev '''V.''' neztrácel ani zavěšen hlavou dolů v Honzlově inscenaci Dessaignesovy hry''Němý kanár''. K jeho hereckému rejstříku patřily vedle pohybově náročných výstupů (mj. Muž v kyvadle, Nezval: ''Vězeň – Madrigal'') především postavy milenců (Clitandre, Molière:''Cirkus Dandin'') a klaunů (Nezval: ''Depeše na kolečkách''). Nadějná kariéra jej čekala v operetním žánru. Do zpěvoherního repertoáru byl zařazován pro své univerzální schopnosti jako výtečný tenorista, herec a tanečník. Zejména ve Vinohradské zpěvohře mu byly svěřovány významné úlohy a benefice. K jeho nejvýznamnějším rolím zde patřily Niccolo Paganini a Carevič ve stejnojmenných operetách F. Lehára. V Uranii (od listopadu 1929) a v operetě Českého divadla v Olomouci zpíval obdobný repertoár. Jeho kariéra zřejmě podlehla neobjasněným problémům s úřady; důvody ani '''V.''' další životní kroky nejsou známé. | ||
</ee:content> | </ee:content> | ||
− | <ee:bibliography/> | + | <ee:bibliography> |
+ | == <ee:bibliography_label>Role</ee:bibliography_label> == | ||
+ | <ee:bibliography_content>'''Národní divadlo''' | ||
+ | |||
+ | První kavalír, první markýz (E. Rostand: ''Cyrano de Bergerac''), August (R. Fauchois: ''Mluvící opice''), III. mravenec-voják (K. a J. Čapkové: ''Ze života hmyzu''), Fráňa Čotr (S. Lom: ''Žižka'') – 1925; Krejčovský mistr (Molière: ''Bařtipán'') – 1926. | ||
+ | |||
+ | '''Volné sdružení posluchačů konservatoře''' | ||
+ | |||
+ | Clitandre (Molière: ''Jiří Dandin čili Ošálený manžel'', též s tit.''Cirkus Dandin'', i OD 1926)''– ''1925. | ||
+ | |||
+ | '''Osvobozené divadlo''' | ||
+ | |||
+ | Němý kanár (G. Ribémont Dessaignes: ''Němý kanár''), Muž v kyvadle (V. Nezval: ''Vězeň – Madrigal''), Clown (V. Nezval: ''Depeše na kolečkách'', v rámci ''Večera Vítězslava Nezvala'') – 1926; mluva a pohyb (J. Kröschlová: ''Večer divadla v pohybu''. ''Veselá smrt'') – 1927. | ||
+ | |||
+ | '''Divadlo Vlasty Buriana''' | ||
+ | |||
+ | Kadet (E. E. Kisch: ''Piccaver v salonu Goldšmíd'') – 1926. | ||
+ | |||
+ | '''Vinohradská zpěvohra''' | ||
+ | |||
+ | René (L. Fall: ''Madame Pompadour''), Baron Schober (F. Schubert: ''Dům u tří děvčátek'', i Uranie 1930), Fred (J. Kubík: ''Jen jednou jsem se splet!''), J. Machy (J. Kubík – L. Kastner – A. Möller: ''Geniální chlapík''), R. Blochard (W. Kollo: ''Královna noci''), Noel de Joys (R. Friml: ''Král tuláků'', i Uranie), Hrabě Tassilo Endrödy-Wittembergm (E. Kálmán: ''Hraběnka Marica''), Toni Grissander (R. Stolz: ''Jejich noc''); Carevič (F. Lehár: ''Carevič''), Josef Hilmar (L. Ascher: ''Taneček panny Márinky''), Jonny (C. Emerich: ''Tajemný maharadža''), Student a zpěv (K. Moor: ''Vzhůru do pekel''), Princ Rudolf (R. Stolz: ''Půlnoční valčík'', i Uranie), J. Woddson (B. Vilím: ''Nevěstka revoluce''), Hrabě Selzthal (E. Eysler: ''Muž, který se směje''), R. Pavel (E. Kálmán: ''Holandská ženuška''), Ralph (R. Piskáček: ''Tulák'', i Uranie), N. Paganini (F. Lehár: ''Paganini''), César Christov (A. Szinmay: ''Alexandra''), De Champlareux (Hervé: ''Mamselle Nitouche''), Irving (B. Grün – H. Regina: ''Slepý pasažér. Olgo, mám tě rád!'', i Uranie), Kapitán Jan Horák (R. Stolz: ''Princezna Ti-Ti-Pa''), J. V. Tommy (R. Piskáček: ''Táta dlouhán''), Gymnasta Vojta (V. Werner: ''Choulostivá historie''), Pit Pit (R. Gilbert: ''Je Charlie Chaplin vinen?'') – 1929. | ||
+ | |||
+ | '''Uranie''' | ||
+ | |||
+ | Renée Bronchard (K. Zelig – J. Edl: ''Mužíčku, dej se omladit!'') – 1929; Andrée (R. Gilbert: ''Svatojanská noc''), D’Artagnan (R. Kubín: ''Tři mušketýři''), Francois (R. Piskáček: ''Děvčátko, neříkej ne!'') – 1930. | ||
+ | |||
+ | '''České divadlo v Olomouci''' | ||
+ | |||
+ | Paganini (F. Lehár: ''Paganini'') – 1930. </ee:bibliography_content> | ||
+ | == <ee:bibliography_label>Prameny</ee:bibliography_label> == | ||
+ | <ee:bibliography_content>Archiv hl. m. Prahy: Evidence obyvatel: poř. č. 108, krabice č. 311 (109080). | ||
+ | |||
+ | Výroční zprávy družstva Českého divadla v Olomouci na dobu od 1. 7. 1928 – 30. 6. 1929. | ||
+ | |||
+ | Výroční zpráva družstva Českého divadla v Olomouci za sezónu 1932/33. | ||
+ | |||
+ | Divadelní oddělení Národního muzea - plakáty</ee:bibliography_content> | ||
+ | == <ee:bibliography_label>Literatura</ee:bibliography_label> == | ||
+ | <ee:bibliography_content>A. Hoffmeister, ''Rozpravy Aventina'' 2, 1926/27, s. 79; Klo: ref. Cirkus Dandin, ''Národní osvobození'' 10. 2. 1926; Klo: ref. Němý kanár + Veselá smrt, ''Národní osvobození ''19. 3. 1926; Klo: ref. Scénický večer V. Nezvala, ''Národní osvobození'' 20. 4. 1926; J. Paulík: Večer divadla v pohybu v Umělecké besedě, ''Rozpravy Aventina'' 2, 1926/27, s. 210; L. Pacák, ''Opereta,'' Praha1946, s. 192, 195, 328; V. Nezval: Osvobozené divadlo (k zítřejšímu představení), in ''Manifesty, eseje a kritické projevy z poetismu'' ''(1921–1930)'', Praha 1967, s. 480; V. Pecharová – H. Vraná: ''Divadlo Uranie v dokumentech'' I. a II. díl, Praha 1971, passim; B. Rádl: ''Osvobozené divadlo'', strojopis, 1961, kDÚ; L. Boháč: ''Tisíc a jeden život'', Praha 1987, s. 32–33; M. Šulc: ''Česká operetní kronika 1963–1948'', Praha 2002, s. 216 a 310. </ee:bibliography_content> | ||
+ | </ee:bibliography> | ||
<div class="chronology"><ee:chronology> | <div class="chronology"><ee:chronology> | ||
== Životní události == | == Životní události == |
Verze z 24. 5. 2017, 09:39
Představitel biomechanické metody herectví meziválečné divadelní avantgardy.
Nejmladší syn podúředníka c. k. české techniky Jindřicha V. a Františky rozené Janákové; měl čtyři sourozence – Bolemíra, Annu, Miroslava a Dobromila. Po ukončení základní školní docházky přešel k divadlu, v sezoně 1924/25 se stal elévem činohry Národního divadla, kde účinkoval v několika epizodních úlohách. V této době se seznámil s J. Frejkou a pomáhal mu organizačně vybudovat soubor, do kterého přivedl své přátele z elévské šatny Národního divadla (například F. Vnoučka). Koncem září 1925 s Frejkou zformovali skupinu s prozatímním názvem České studio, k zahájení činnosti však nedošlo. Podobně vypomáhal i při ustanovení Osvobozeného divadla; jako herec se podílel na raných Frejkových a Honzlových inscenacích, účinkoval v pořadech choreografky J. Kröschlové. 1926 vystoupil pohostinsky v Národním divadle v inscenaci Molièrova Bařtipána v režii K. Dostala. Koncem sezony 1926/27 z Osvobozeného divadla odešel; jako tenorista a zpívající herec působil v operetě Českého divadla v Olomouci (1927–28). Po celý 1929 byl velmi vytíženým členem Vinohradské zpěvohry, od listopadu 1929 a do června 1930 hrál i v divadle Uranie (obě scény v té době vedla M. Křečková-Skřivanová). Současně hostoval v operetě Českého divadla v Olomouci v titulní roli Lehárovy operety Paganini (1930). Pohostinsky zde hrál i v následující sezoně za ředitele S. Langra, pro další sezonu (1931/32) byl ředitelem A. Drašarem angažován jako člen souboru. Dále se jeho stopy v profesionálním divadle ztrácejí.
Dle B. Rádla i dobové kritiky byl V. nejschopnějším reprezentantem biomechanické herecké metody v raném období Osvobozeného divadla. Všestranně nadaný herec v souboru vynikal zejména akrobatickými schopnostmi. Na jevišti překvapoval pohybovými kreacemi, jež zvládal se suverénní lehkostí: v Nezvalově Depeši na kolečkách jako klaun metal salta, hvězdy a s jistotou balancoval na prkně, opřeném o nejvyšší příčky dvou žebříků. Nic z toho nebylo na úkor mluveného slova; kultivovaný, zřetelný a přirozený projev V. neztrácel ani zavěšen hlavou dolů v Honzlově inscenaci Dessaignesovy hryNěmý kanár. K jeho hereckému rejstříku patřily vedle pohybově náročných výstupů (mj. Muž v kyvadle, Nezval: Vězeň – Madrigal) především postavy milenců (Clitandre, Molière:Cirkus Dandin) a klaunů (Nezval: Depeše na kolečkách). Nadějná kariéra jej čekala v operetním žánru. Do zpěvoherního repertoáru byl zařazován pro své univerzální schopnosti jako výtečný tenorista, herec a tanečník. Zejména ve Vinohradské zpěvohře mu byly svěřovány významné úlohy a benefice. K jeho nejvýznamnějším rolím zde patřily Niccolo Paganini a Carevič ve stejnojmenných operetách F. Lehára. V Uranii (od listopadu 1929) a v operetě Českého divadla v Olomouci zpíval obdobný repertoár. Jeho kariéra zřejmě podlehla neobjasněným problémům s úřady; důvody ani V. další životní kroky nejsou známé.
Role
Národní divadlo
První kavalír, první markýz (E. Rostand: Cyrano de Bergerac), August (R. Fauchois: Mluvící opice), III. mravenec-voják (K. a J. Čapkové: Ze života hmyzu), Fráňa Čotr (S. Lom: Žižka) – 1925; Krejčovský mistr (Molière: Bařtipán) – 1926.
Volné sdružení posluchačů konservatoře
Clitandre (Molière: Jiří Dandin čili Ošálený manžel, též s tit.Cirkus Dandin, i OD 1926)– 1925.
Osvobozené divadlo
Němý kanár (G. Ribémont Dessaignes: Němý kanár), Muž v kyvadle (V. Nezval: Vězeň – Madrigal), Clown (V. Nezval: Depeše na kolečkách, v rámci Večera Vítězslava Nezvala) – 1926; mluva a pohyb (J. Kröschlová: Večer divadla v pohybu. Veselá smrt) – 1927.
Divadlo Vlasty Buriana
Kadet (E. E. Kisch: Piccaver v salonu Goldšmíd) – 1926.
Vinohradská zpěvohra
René (L. Fall: Madame Pompadour), Baron Schober (F. Schubert: Dům u tří děvčátek, i Uranie 1930), Fred (J. Kubík: Jen jednou jsem se splet!), J. Machy (J. Kubík – L. Kastner – A. Möller: Geniální chlapík), R. Blochard (W. Kollo: Královna noci), Noel de Joys (R. Friml: Král tuláků, i Uranie), Hrabě Tassilo Endrödy-Wittembergm (E. Kálmán: Hraběnka Marica), Toni Grissander (R. Stolz: Jejich noc); Carevič (F. Lehár: Carevič), Josef Hilmar (L. Ascher: Taneček panny Márinky), Jonny (C. Emerich: Tajemný maharadža), Student a zpěv (K. Moor: Vzhůru do pekel), Princ Rudolf (R. Stolz: Půlnoční valčík, i Uranie), J. Woddson (B. Vilím: Nevěstka revoluce), Hrabě Selzthal (E. Eysler: Muž, který se směje), R. Pavel (E. Kálmán: Holandská ženuška), Ralph (R. Piskáček: Tulák, i Uranie), N. Paganini (F. Lehár: Paganini), César Christov (A. Szinmay: Alexandra), De Champlareux (Hervé: Mamselle Nitouche), Irving (B. Grün – H. Regina: Slepý pasažér. Olgo, mám tě rád!, i Uranie), Kapitán Jan Horák (R. Stolz: Princezna Ti-Ti-Pa), J. V. Tommy (R. Piskáček: Táta dlouhán), Gymnasta Vojta (V. Werner: Choulostivá historie), Pit Pit (R. Gilbert: Je Charlie Chaplin vinen?) – 1929.
Uranie
Renée Bronchard (K. Zelig – J. Edl: Mužíčku, dej se omladit!) – 1929; Andrée (R. Gilbert: Svatojanská noc), D’Artagnan (R. Kubín: Tři mušketýři), Francois (R. Piskáček: Děvčátko, neříkej ne!) – 1930.
České divadlo v Olomouci
Paganini (F. Lehár: Paganini) – 1930.
Prameny
Archiv hl. m. Prahy: Evidence obyvatel: poř. č. 108, krabice č. 311 (109080).
Výroční zprávy družstva Českého divadla v Olomouci na dobu od 1. 7. 1928 – 30. 6. 1929.
Výroční zpráva družstva Českého divadla v Olomouci za sezónu 1932/33.
Divadelní oddělení Národního muzea - plakáty
Literatura
A. Hoffmeister, Rozpravy Aventina 2, 1926/27, s. 79; Klo: ref. Cirkus Dandin, Národní osvobození 10. 2. 1926; Klo: ref. Němý kanár + Veselá smrt, Národní osvobození 19. 3. 1926; Klo: ref. Scénický večer V. Nezvala, Národní osvobození 20. 4. 1926; J. Paulík: Večer divadla v pohybu v Umělecké besedě, Rozpravy Aventina 2, 1926/27, s. 210; L. Pacák, Opereta, Praha1946, s. 192, 195, 328; V. Nezval: Osvobozené divadlo (k zítřejšímu představení), in Manifesty, eseje a kritické projevy z poetismu (1921–1930), Praha 1967, s. 480; V. Pecharová – H. Vraná: Divadlo Uranie v dokumentech I. a II. díl, Praha 1971, passim; B. Rádl: Osvobozené divadlo, strojopis, 1961, kDÚ; L. Boháč: Tisíc a jeden život, Praha 1987, s. 32–33; M. Šulc: Česká operetní kronika 1963–1948, Praha 2002, s. 216 a 310.
Životní události
- 5. 7. 1906: narození, Praha (CZ)
- ?: úmrtí
Vazby
H
Vznik: 2017
Autor: Ladislava Petišková