Knaack, Wilhelm Christoph: Porovnání verzí
![nahoru...](/skins/encyklopedie/images/sipka.png)
Z Divadelní Encyklopedie
m |
m |
||
Řádka 25: | Řádka 25: | ||
Syn lodního kapitána. Brzy osiřel, dětství a rané mládí plné strádání prožil v Roztoku. Nadání pro herecké povolání se u něj projevilo poprvé v roce 1846, když vystoupil v dobročinném představení na jedné sólové scéně. V roce 1847 se připojil ke kočovnému divadelnímu souboru, se kterým hostoval v Stralsundu, Greifswaldu a v Güstrow. Následovala angažmá v Lübecku (sezona 1848/49), u kočovné společnosti v Meklenbursku a v roce 1850 dočasně v Berlíně v Sommertheater. Ve stejném roce byl angažován pro 1. komické role do Gdaňsku. Odtud odešel v roce 1852 do Friedrich-Wilhelmstädtisches Theater v Berlíně, kde měl úspěch mj. v rolích Ippelberger a Piepenbrinck. Na doporučení Heinricha Laubese, ředitele Wiener Hofburgtheater, absolvoval 21. 4. 1856 ve Stavovském divadle (ředitel Stöger) nadmíru zdařilé pohostinské vystoupení (Jude Meyer, Kandidat Miller) a byl zaměstnán. Laubesův záměr, přivést ho přes Prahu do Hofburgtheateru (pro jemné komické charakterní role), se však neměl uskutečnit, protože silná stránka''' K.''', který byl vlastně zamýšlen jako náhrada za Louise Grauerta, zemřelého představitele tohoto oboru ve Stavovském divadle, spočívala v groteskně-komické poloze. Tuto schopnost mohl rozvinout v burleskním žánru (komické Offenbachovy role, fraška, švank, burleskní sólové scény apod.) a využít k většímu působení na publikum. Svoji virtuozitu prokázal například, když orchestr hrající mars z Meyerbeerovy opery ''Der Prophet ''doprovodil vlastním bubnovým koncertem provedeným pomocí pěstí, loktů a nohou (jako vložka k parodii ''Der Fechter von Berlin'') | Syn lodního kapitána. Brzy osiřel, dětství a rané mládí plné strádání prožil v Roztoku. Nadání pro herecké povolání se u něj projevilo poprvé v roce 1846, když vystoupil v dobročinném představení na jedné sólové scéně. V roce 1847 se připojil ke kočovnému divadelnímu souboru, se kterým hostoval v Stralsundu, Greifswaldu a v Güstrow. Následovala angažmá v Lübecku (sezona 1848/49), u kočovné společnosti v Meklenbursku a v roce 1850 dočasně v Berlíně v Sommertheater. Ve stejném roce byl angažován pro 1. komické role do Gdaňsku. Odtud odešel v roce 1852 do Friedrich-Wilhelmstädtisches Theater v Berlíně, kde měl úspěch mj. v rolích Ippelberger a Piepenbrinck. Na doporučení Heinricha Laubese, ředitele Wiener Hofburgtheater, absolvoval 21. 4. 1856 ve Stavovském divadle (ředitel Stöger) nadmíru zdařilé pohostinské vystoupení (Jude Meyer, Kandidat Miller) a byl zaměstnán. Laubesův záměr, přivést ho přes Prahu do Hofburgtheateru (pro jemné komické charakterní role), se však neměl uskutečnit, protože silná stránka''' K.''', který byl vlastně zamýšlen jako náhrada za Louise Grauerta, zemřelého představitele tohoto oboru ve Stavovském divadle, spočívala v groteskně-komické poloze. Tuto schopnost mohl rozvinout v burleskním žánru (komické Offenbachovy role, fraška, švank, burleskní sólové scény apod.) a využít k většímu působení na publikum. Svoji virtuozitu prokázal například, když orchestr hrající mars z Meyerbeerovy opery ''Der Prophet ''doprovodil vlastním bubnovým koncertem provedeným pomocí pěstí, loktů a nohou (jako vložka k parodii ''Der Fechter von Berlin'') | ||
− | Pro '''K.''' další kariéru bylo rozhodující, že se jeho pražského benefičního představení zúčastnil také Johann Nestroy, jenž ho odtamtud přivedl do Wiener Carltheater, které vedl (Nestroy viděl '''K.''' již v pohostinském vystoupení ve Friedrich-Wilhelmstädtisches Theater). Už v obou svých prvních rolích v Carltheater (25. 4. 1857 jako Kandidát Miller, 6. 5. 1857 jako Pfeffer) dosáhl '''K.''' mimořádně velkého úspěchu. Mezi jeho vystoupeními za Nestroyova života je třeba vyzdvihnout zvláště roli Ovčáka v Nestroyově ''Tannhäuser-Parodie'' (1857), jejíž přesvědčivě komické působení uměl ocenit dokonce i přísný vídeňský hudební kritik Eduard Hanslick. Barvitý jevištní obraz ztvárněný '''K.'''v roli Hanse Styxe v Offenbachově operetě ''Orpheus in der Unterwelt'' – s Nestroyem jako Jupiterem – (Adolf Dauthage, 1860) zaujímá důležité místo v Nestroyově ikonografii a mimo to nabízí charakteristický obraz '''K.'''vzhledu a herecké osobitosti. Po Nestroyově smrti (roku 1862) převzal '''K.''' v Carltheater většinu jeho rolí a vytvořil poté společně s Karlem Blaselem a Josefem Matrasem znamenité a nadmíru populární komické trio této scény, na kterou se (po angažmá v pouze krátce existujícím Wiener Kai-Theater, po americkém turné v roce 1882, na to následujícím dočasném angažmá ve Wiener Stadttheater a po hojném hostování na všech větších německých scénách, ale také např. v Pešti a Oděse) vrátil definitivně v roce 1888. Z jeho dalších pohostinských vystoupení je třeba zmínit ty, které se konaly v Brně (v letech 1872, 1890 a 1893), a celkem 60 vystoupení v Pražském novoměstském divadle (v letech 1859, 1865, 1874, 1877, 1879 a 1880). Krátce poté, co ještě hrál v titulní roli ve zpěvohře ''Fürst Malachoff'' od Julia Sterna, zemřel '''K.''' na zápal plic. | + | Pro '''K.''' další kariéru bylo rozhodující, že se jeho pražského benefičního představení zúčastnil také Johann Nestroy, jenž ho odtamtud přivedl do Wiener Carltheater, které vedl (Nestroy viděl '''K.''' již v pohostinském vystoupení ve Friedrich-Wilhelmstädtisches Theater). Už v obou svých prvních rolích v Carltheater (25. 4. 1857 jako Kandidát Miller, 6. 5. 1857 jako Pfeffer) dosáhl '''K.''' mimořádně velkého úspěchu. Mezi jeho vystoupeními za Nestroyova života je třeba vyzdvihnout zvláště roli Ovčáka v Nestroyově ''Tannhäuser-Parodie'' (1857), jejíž přesvědčivě komické působení uměl ocenit dokonce i přísný vídeňský hudební kritik Eduard Hanslick. Barvitý jevištní obraz ztvárněný '''K.''' v roli Hanse Styxe v Offenbachově operetě ''Orpheus in der Unterwelt'' – s Nestroyem jako Jupiterem – (Adolf Dauthage, 1860) zaujímá důležité místo v Nestroyově ikonografii a mimo to nabízí charakteristický obraz '''K.'''vzhledu a herecké osobitosti. Po Nestroyově smrti (roku 1862) převzal '''K.''' v Carltheater většinu jeho rolí a vytvořil poté společně s Karlem Blaselem a Josefem Matrasem znamenité a nadmíru populární komické trio této scény, na kterou se (po angažmá v pouze krátce existujícím Wiener Kai-Theater, po americkém turné v roce 1882, na to následujícím dočasném angažmá ve Wiener Stadttheater a po hojném hostování na všech větších německých scénách, ale také např. v Pešti a Oděse) vrátil definitivně v roce 1888. Z jeho dalších pohostinských vystoupení je třeba zmínit ty, které se konaly v Brně (v letech 1872, 1890 a 1893), a celkem 60 vystoupení v Pražském novoměstském divadle (v letech 1859, 1865, 1874, 1877, 1879 a 1880). Krátce poté, co ještě hrál v titulní roli ve zpěvohře ''Fürst Malachoff'' od Julia Sterna, zemřel '''K.''' na zápal plic. |
'''K.''' mistrovství spočívající v kombinaci všech myslitelných groteskních výrazových prostředků, jeho umění masky (vystupoval často během jediného večera ve vícero zcela odlišných rolích), dovednost parodovat pěvecké role z operního repertoáru, akrobatická obratnost a jazykově virtuózní překrucování slov stojí v napjatém vztahu k jeho schopnostem získat si publikum také jako „herec učící se své role“ (mj. v Nestroyových rolích), prokázaným během vídeňských let, a k jeho vysokému mínění o úloze herce. Pro vážnost '''K.''' také jako soukromé osoby hovoří jeho zájem o biblická témata (ačkoli byl evangelického vyznání, udržoval vědeckou korespondenci s kaločským arcibiskupem Ludwigem Haynaldem), ale také jeho vstup (již v r. 1854) do roztocké lóže svobodných zednářů. '''K.'''uznávané postavení ve vídeňské společnosti se projevilo mj. svatbou (r. 1878) jeho dcery Justiny s podílníkem vysoce váženého vídeňského vinného velkoobchodu Gustavem Samuelem Schlumbergerem, šlechticem z Goldecku. Justinina švagrová se v roce 1876 provdala za pozdějšího rakouského ministerského předsedu Paula Freiherrna Gautsche von Frankenthurn. | '''K.''' mistrovství spočívající v kombinaci všech myslitelných groteskních výrazových prostředků, jeho umění masky (vystupoval často během jediného večera ve vícero zcela odlišných rolích), dovednost parodovat pěvecké role z operního repertoáru, akrobatická obratnost a jazykově virtuózní překrucování slov stojí v napjatém vztahu k jeho schopnostem získat si publikum také jako „herec učící se své role“ (mj. v Nestroyových rolích), prokázaným během vídeňských let, a k jeho vysokému mínění o úloze herce. Pro vážnost '''K.''' také jako soukromé osoby hovoří jeho zájem o biblická témata (ačkoli byl evangelického vyznání, udržoval vědeckou korespondenci s kaločským arcibiskupem Ludwigem Haynaldem), ale také jeho vstup (již v r. 1854) do roztocké lóže svobodných zednářů. '''K.'''uznávané postavení ve vídeňské společnosti se projevilo mj. svatbou (r. 1878) jeho dcery Justiny s podílníkem vysoce váženého vídeňského vinného velkoobchodu Gustavem Samuelem Schlumbergerem, šlechticem z Goldecku. Justinina švagrová se v roce 1876 provdala za pozdějšího rakouského ministerského předsedu Paula Freiherrna Gautsche von Frankenthurn. | ||
Řádka 45: | Řádka 45: | ||
<ee:bibliography_content>''Wiener Theaterzeitung'', 28. 4., 8. 5. 1857. – ''Der Humorist'', 22. 3., 3. 5. 1862. – ''Kikeriki'', roč. 5, č. 8, 23. 2. 1865 (karikatura). – ''Wiener Theater-Chronik'', roč. 9, Nr. 45, 10. 8. 1867, Nr. 46, 15. 8. 1867. – ''Die Bombe'', Jg. 4, Nr. 46, 15. 11. 1874 (Karikatur). – ''Illustrirtes Wiener Extrablatt'', 22. (fotky rolí), 23. 4. 1882, 29., 30. 10. 1894. – ''Fremden-Blatt'', 29. 10. (večerník), 30. 10., 1. 11. 1894. – ''Neue freie Presse'', 29., 30. 10. 1894. – ''Oesterreichische Volkszeitung'', 29. 10. 1894. – ''Neues Wiener Journal'', 17. 7. 1924. – ''Neue''r ''Theater''-''Almanach'', roč. 7, 1896, s. 1896 (Wilhelm Christoph). – ''Neuer Theater-Almanach, ''roč. 4ff., 1893ff. (Julius Wilhelm Knaack). – ''Neuer Theater-Almanach, ''roč. 10ff., 1899ff. (Karl Knaack); ''Deutsches Bühnen-Jahrbuch, ''roč. 56, 1945/48, s. 27 (Karl Knaack).</ee:bibliography_content> | <ee:bibliography_content>''Wiener Theaterzeitung'', 28. 4., 8. 5. 1857. – ''Der Humorist'', 22. 3., 3. 5. 1862. – ''Kikeriki'', roč. 5, č. 8, 23. 2. 1865 (karikatura). – ''Wiener Theater-Chronik'', roč. 9, Nr. 45, 10. 8. 1867, Nr. 46, 15. 8. 1867. – ''Die Bombe'', Jg. 4, Nr. 46, 15. 11. 1874 (Karikatur). – ''Illustrirtes Wiener Extrablatt'', 22. (fotky rolí), 23. 4. 1882, 29., 30. 10. 1894. – ''Fremden-Blatt'', 29. 10. (večerník), 30. 10., 1. 11. 1894. – ''Neue freie Presse'', 29., 30. 10. 1894. – ''Oesterreichische Volkszeitung'', 29. 10. 1894. – ''Neues Wiener Journal'', 17. 7. 1924. – ''Neue''r ''Theater''-''Almanach'', roč. 7, 1896, s. 1896 (Wilhelm Christoph). – ''Neuer Theater-Almanach, ''roč. 4ff., 1893ff. (Julius Wilhelm Knaack). – ''Neuer Theater-Almanach, ''roč. 10ff., 1899ff. (Karl Knaack); ''Deutsches Bühnen-Jahrbuch, ''roč. 56, 1945/48, s. 27 (Karl Knaack).</ee:bibliography_content> | ||
</ee:bibliography> | </ee:bibliography> | ||
− | <ee:chronology> | + | <div class="chronology"><ee:chronology> |
== Životní události == | == Životní události == | ||
* <ee:chronology_date_from>13.2. 1829</ee:chronology_date_from><ee:chronology_date_to/>: <ee:chronology_event_type>narození</ee:chronology_event_type>, <ee:chronology_place>Rostoky (Rostock), Německo</ee:chronology_place><br/><ee:chronology_event_text/><ee:chronology_public_notice/><ee:chronology_private_notice/><ee:nevershow><ee:chronology_coords/></ee:nevershow> | * <ee:chronology_date_from>13.2. 1829</ee:chronology_date_from><ee:chronology_date_to/>: <ee:chronology_event_type>narození</ee:chronology_event_type>, <ee:chronology_place>Rostoky (Rostock), Německo</ee:chronology_place><br/><ee:chronology_event_text/><ee:chronology_public_notice/><ee:chronology_private_notice/><ee:nevershow><ee:chronology_coords/></ee:nevershow> | ||
* <ee:chronology_date_from>29.10. 1894</ee:chronology_date_from><ee:chronology_date_to/>: <ee:chronology_event_type>úmrtí</ee:chronology_event_type>, <ee:chronology_place>Vídeň</ee:chronology_place><br/><ee:chronology_event_text/><ee:chronology_public_notice/><ee:chronology_private_notice/><ee:nevershow><ee:chronology_coords/></ee:nevershow> | * <ee:chronology_date_from>29.10. 1894</ee:chronology_date_from><ee:chronology_date_to/>: <ee:chronology_event_type>úmrtí</ee:chronology_event_type>, <ee:chronology_place>Vídeň</ee:chronology_place><br/><ee:chronology_event_text/><ee:chronology_public_notice/><ee:chronology_private_notice/><ee:nevershow><ee:chronology_coords/></ee:nevershow> | ||
− | </ee:chronology> | + | </ee:chronology></div> |
− | <ee:names/> | + | <div class="names"><ee:names/></div> |
{{#dpl: | {{#dpl: | ||
| linksto={{FULLPAGENAME}} | | linksto={{FULLPAGENAME}} | ||
Řádka 70: | Řádka 70: | ||
<cshow logged="1" ingroup="bureaucrat,editor,sysop"> | <cshow logged="1" ingroup="bureaucrat,editor,sysop"> | ||
− | |||
<ee:documentation> | <ee:documentation> | ||
+ | == Právní a technická dokumentace == | ||
<br/> | <br/> | ||
</ee:documentation> | </ee:documentation> |
Verze z 2. 6. 2015, 09:46
Začínal jako herec u kočující společnosti v Meklenbursku. Od 1856 angažován za ředitele Stögera v pražském Stavovském divadle, kde vynikl v groteskně-komických rolích v burleskním žánru (fraška, švank). Na scéně jej viděl Johann Nestroy, který ho přivedl do vídeňského Carltheater. Knaack zde s mimořádným úspěchem ztvárnil řadu rolí v Nestroyových hrách (Ovčák v Tannhäuser-Parodie). Po Nestroyově smrti vytvořil populární herecké trio s Karlem Blaselem a Josefem Matrasem. Syn Julius Wilhelm Friedrich (1858 – 1941) byl režisér a pěvecký a charakterní komik. Působil v Opavě, Liberci, Plzni a Praze.
Nyní jsou zobrazeny pouze částečné informace. Úplné heslo bude viditelné, až po přihlášení.
Publikováno: 30.11.2012
Autor: Hubert Reitterer